23.975
< <
< B si <S
< Bu si <Sn
< BuS si <Sno
< BuSy si <Snou
< BuSyK si <Snoul
< BuSyKa si <Snoule
< BuSyKa si <Snoulet
< BuSyKa > si
Cu mult, mult timp in urmă, aceste meleaguri erau acoperite de păduri dese.
In aceste păduri traiau zeii antici.
Atunci oamenii si fiarele trăiau in armonie.
Dar cu trecerea timpului, mare parte din pădure a fost distrusă.
Ceea ce a ramas era pazită de bestii gigantice,
care erau supuse marelui spirit al pădurii.
Acelea erau vremurile zeilor si demonilor.
PRINCIPESA MONONOKE
Yakkuru! Haide băiete!
- Fetelor! -Ashitaka!
- Se întâmplă ceva ciudat.
-Trebuie să vă grăbiți ! Doamna Hii a poruncit tuturor să se întoarcă in sat imediat.
- Da, tocmai venim de la domnul Ji. - A spus ceva?
- A spus că pădurea e altfel decât de obicei. Toate păsările au dispărut!
- Si toate celelalte viețuitoare au dispărut!
- Bine, mă duc să văd ce spune domnul Ji. Întorceti-vă cu toții repede în sat!
- Bine. -Ai grijă!
- Ceva se apropie.
- Domnule Ji ați văzut și dumneavostră?
-Am văzut... nu e uman.
Doamna Hii a spus ca toți să se întoarcă în sat.
- Acolo ! Privește!
- E un Tatarigami! - Tatarigami?!
- Fugi Yakkuru ! Fugi!
- Se îndreaptă spre sat. Trebuie să-l opresc!!
- Ashitaka!
- Nu te apropia de Tatarigami! Dacă faci asta, vei fi lovit de blestem!
- Yakkuru! Aici!
- Calm! Calmati-vă!
- De ce? Orice ai fii zeu sau demon, te rog lasă-ne în pace!
- Monstrul! Spre sat!
-Întoarce-te, te rog, lasă satul în pace.
- Oprește-te te rog! Oprește-te!
- Ridică-te!
- Repede, grăbiți-vă!
-E rănit ! Ashitaka!
- Chemați-o pe doamna Hii!
- Stingeți focul!
- Ashitaka!
- Ești bine?
- Kaya, nu te apropia de rană!
- Ashitaka e rănit, unde e doamna Hii?!
- Să nu se apropie nimeni de rana!
- Doamna Hii! Ce trebuie să facem?
- Uite, toarnă apa asta peste rană, încet.
- O, zeu fară nume al furiei și urii...
...mă închin înaintea ta.
-Și voi încununa cu onoare moartea ta.
- Să rămână numai pace iar ura să dispară.
- Piticanii dezgustatoare!
- Curând o să simțiți toți ura mea, și o să suferiți cum am suferit și eu!
-Mă tem că e foarte grav.
- Pietrele îmi spun că mistrețul a venit dintr-o regiune din vestul îndepărtat.
-Avea un fel de otravă în el care îl înnebunea.
- O otravă a urii, care i-a consumat inima și carnea și l-a transformat într-un demon monstru.
- Principe Ashitaka... - Da.
-Arată-le tuturor brațul tău drept.
- Doamna Hii!
-Ashitaka, ești pregătit să-ți privești destinul în ochi?
- Da, sunt pregătit din clipa în care am ucis Tatarigami cu arcul.
- Hmm. Rana se va întinde prin tot corpul. Te va mânca pâna la os.
- Îți va produce dureri mari, apoi te va ucide.
- Doamna Hii, nu putem face nimic?!
- Ashitaka a salvat satul!
- Nu putem decât să stăm și să așteptăm să moară?!
- Nimeni nu-și poate schimba propriul destin. Nu putem decât să-l întârziem...
...sau să luăm inițiativa și să ne confruntăm cu propriul destin când ne aflăm în fața lui.
- Priviți!
- Acest bulgăre de fier era în corpul mistrețului.
-Acesta i-a provocat rănile. I-a rupt oasele, i-a sfâșiat carnea, provocându-i durere și suferință.
-Acesta l-a transformat într-un demon Tatarigami.
-Se pare că se întimplă lucruri ciudate în regiunile din vest.
- Este destinul tău să te duci în vest, ca să vezi clar, cu ochii tai.
- Și poate că acolo vei putea găsi antidotul pentru blestem. Întelegi?
-Da
-Noi suntem ultimii din tribul nostru, ne ascundem în locurile astea de mai mult de cinci sute de ani,
de când împăratul ne-a distrus tribul, și am plecat către est.
-Unii am reușit să supraviețuim toți acești ani, ...
...dar sângele tribului nostru slăbește din ce în ce, cu fiecare generație care trece.
-Acum ultimul nostru prinț trebuie să-și taie părul și să ne părăsească...
...pentru totdeauna??! -Câteodată cred că zeii râd de noi...
-Dumnezeul nostru, iartă-ne pentru ce îi facem lui Ashitaka.
-De acum încolo orice s-ar întâmpla tu ești ca și mort pentru noi pentru totdeauna.
-Cu bine!
- Ashitaka!
- Kaya! Ce faci aici? Știi că e interzis.
-Crezi că-mi pasă? Am venit să-ți dau asta, pentru ce ai făcut pentru sora mea..
-Pumnalul tău de cristal! Kaya nu pot să-l primesc.
-Ține-l la tine, o să te protejeze.
-Trebuie să-i iei, te rog. Vreau să-l primești. Astfel încât să nu mă...
- Kaya, știi că nu te voi uita niciodată.
-O bătalie?
- Nu, un masacru.
-Hai, mișcați-vă!
-Acolo sus pe deal! -Este un razboinic.
- Capul lui este al meu!
- Opriți!
Ei?!? - Brațul meu! Ce se întâmplă cu mine?
-Grăbiți-vă! Opriți-l! - Nu-i lăsați să scape! Ucideți-i!
-Lăsați-mă să trec!! Vă previn!
- Un demon!
- Rana s-a înnegrit.
- La naiba, are gust de apă caldă!
- A, uite-l!
- Așa e bine?
-Ce? Ce naiba e asta? Nu sunt bani!
- Daca nu ai banii, dă-mi înapoi orezul, hoțule!!
-Sczați-mă, pot să văd și eu?
- Dă-i bătaie!
- Hei, femeie! -Asta e o pepită de aur curat chiar mare!
- Dacă preferi bani, o sa-ți plătesc orezul, și iau eu asta, ce zici?
- Hei voi, e vreo casă de schimb pe aici? -Puteți să-mi spuneți cât valorează asta?
- Nu?
-Eu sunt doar un călugar, dar aș zice cel puțin trei săculeți de orez!
- Așa este, poate chiar mai mult.
- Hei! Așteaptă!
- Dă-mi-l înapoi! E al meu!
- Ce te grăbești așa?
-Nu poți pleca așa, abia ne-am cunoscut.
-Ți-am procurat orezul, și totul e în regulă.
-Nu ești prea vorbăreț, te înțeleg.
-Nici să nu te gândești să-mi mulțumești, a fost plăcerea mea.
-De fapt eu ar trebui să-ți mulțumesc.
-Eram prins în lupta aceea. Am văzut ce le-ai făcut samurailor. Ai luptat ca un demon.
-Unde ai învățat să lupți așa?
-Văd că ai observat că suntem urmăriți.
-Să sperăm că scăpam pentru chestia cu aurul.
- Lupta ar fi o pierdere de timp. - N-ar fi mai bine să fugim?
- Hmm. Așa a devenit mistrețul un Tatarigami.
- I-am luat urmele, dar când am traversat satul, l-am pierdut.
- Era firesc.
- Privește acolo.
- Era un sat, ultima dată când am trecut.
- Inundații, aluviuni, incendii. Mulți oameni trebuie să fi murit.
- Războiul, boala. Oamenii înghit un blestem după altul...
...urmându-și destinul cu propria moarte.
- Dacă vorbim despre blesteme, această lume este un blestem prin ea însăși.
- Hm, bun așa!
-Am făcut o greșeală să cobor în sat. Am omorât doi oameni pentru asta.
- Nu, pentru că datorită ție m-am salvat.
-Lasă cana, trebuie mai întâi de toate să mănânci.
- Toți mor...
...se întâmplă pur și simplu, mai devreme sau mai târziu.
- Mmm.
-Am auzit că împăratul a promis un munte de aur celui care îl va ajuta.
- Frumos castron, n-am mai văzut ceva asemănator.
-Ai auzit de un trib din est, care călăreau elani roșii și care folosea săgeți întărite cu pietre ca tine?
-Desigur, au fost exterminați cu sute de ani în urmă.
- Nu te teme, nu o să spun nimănui de unde ești.
- Bine, asta e ceea ce am învățat demult, de la profesorul meu.
- Hai, termină de mâncat, e orez peste tot!
- Ai mai vâzut așa ceva?
- Niciodată.
- E din corpul mistrețului. E ceea ce i-a provocat mistrețului rana mortală.
- Este un loc ascuns în munți departe în vest.
- Este locul în care stă spiritul pădurii, un loc foarte periculos pentru oameni.
-Daca intrii acolo, e moarte sigură.
-Spiritul pădurii?
- Animalele care trăiesc în pădure sunt enorme și se zice că sunt la fel cum erau în antichitate.
-La revedere, prietene.
-Cu cât ducem mai repede orezul acasă, cu atât mai repede mâncăm. Să ne mișcăm!
- Vine încoace!
- E zeul-lup al muntelui!
- Țineți bestiile in frâu! Păstrați-vă sângele rece. Alinierea!
- Nu uda praful de pușcă!
-Lăsați-i să se apropie înainte de a trage!
-Pregatiți-vă..., foc!
- Numărul doi, foc!
-Asta a fost!
- Sunt numai puii. -Așteaptă s-o vezi pe mama!
- Moro!
-Vino, Moro!
- Am omorât-o!
-Ai uitat că e femela, nu poate fi ucisă așa de ușor.
-Avem pagube.
- Plecăm repede.
- Și cei care au căzut în canion?
-Sunt morți, să-i ducem pe cei vii acasă!
- Încă respiră!
- Ține-te tare!
- Mă cheamă Ashitaka! - Vin din ținuturile îndepărtate din orient!
- Sunteți voi zeii antici care potrivit legendelor trăiesc în pădurea Shishigamilor?
-Pleacă!
-Kodama? Aici trăiesc Kodama?
- Oprește-te, dacă te miști, iți agravezi rănile.
- Daca te liniștești, nu ți se va întampla nimic rău. Kodama sunt semnul că pădurea e înca pură și necontaminată..
- Nu, îl recheama pe Shishigami!
- Shishigami? Un lup mare de munte?
- Nu, ceva și mai monstruos, șeful tuturor!
- Aaah!Unde a plecat?
- Uite! Întăriri. Suntem blestemați.
- Dacă Yakkuru nu se teme, nu e nici un pericol în jur.
-Ești bun să ne arați drumul prin pădurea voastră, micuțule?
- Nu cred că pâna la urmă a fost o idee așa de bună. Să ne întoarcem!
-Nici un om n-a scăpat cu viață din această pădure!
- Curentul răului e prea puternic ca să-l puteam traversa...
...iar rănile prietenului tău sunt foarte grave. Dacă nu ne grăbim, nu are nici o șansă.
- Te orientezi prin pădure? Ca sa fim siguri că nu ne rătacim.
- Domnule, cred că vor să ne amăgească.
- O Doamne, sunt cu miile!
- Și asa, asta e mama voastră? Ce copac splendid!
- Oh, locul acesta este magic.
- Urmele acelei fete și cele ale lupilor muntelui. Asta trebuie să fie teritoriul tău.
- Domnule, locul ăsta e periculos, Astea sunt porțile către lumea cealaltă.
-Cred că suntem în siguranță. Sî ne odihnim!
-Alte urme?
- Semnele unui ZOCCOLO cu trei degete. Sunt încă proaspete.
- Dar ce se întamplă? Domnule, ce s-a întamplat?
- Ce s-a întamplat acolo? - Te-ai albit ca o oaie, dintr-o dată.
- De asta v-am spus că locul e periculos...
-Poftim. -Ai vazut ceva?
-Ce?
- Nu, nu contează.
- Liniștește-te puțin, ține-te tare.Aproape am ajuns.
-Am simțit-o.
- S-a dus... Orice o fi fost.
- Ciudat. Dintr-o dată nu mai pare greu deloc!
-Brațul nu mă mai doare.
- Eh? Ura, e vindecat!!
- Au! Poate că nu. E tot rupt.
-Domnule ai avut dreptate! Am ajuns, am reușit!
-E o fortăreață!
- E Orașul de Fier, facem fier din minereu.
- Hei!
- Vine ceva din pădure! -E fata-lup?
- Sunt eu! Kouroku, cel care călărește boii!
-Kouroku e in viața!
- Asa e! - Kouroku e înca în viață!
- Faceți liniște! Încerc să scriu!
- Kouroku s-a întors din morți!
- Ce ai spus?!
- Nu ești o nalucă, nu-i așa.?
- Unde sunt ceilalți? - Mai erau alți doi, căzuți în canion.
- Singurii care s-au salvat suntem noi.
- Păstorii sunt cei care mor întotdeauna.
- Lăsați-mă să trec!
- Domnule Gonza, cine poate să fie persoana care plimbă un elan roșu?
- N-am mai văzut până acum pe cineva să-i semene.
- Omul acesta ne-a dus tot drumul pâna aici.
- Mulțumiți-i.
- Ahhhh!!!! nu mă atingeți la mână!
- Voi acolo, nu vă mișcați!
- În primul rând, vă mulțumesc că ne-ați adus răniții.
- Dar e ceva ciudat...
- Ați ajuns la puțin timp după ce noi ne-am încheiat călătoria de întoarcere.
- Deși în aparență ați trecut prin pădurea Shishigamilor aducând cu voi...
- Kouroku!!! Trăiești!!
- Toki! Dragostea mea.
- Cum crezi că o să mai conduci boii cu piciorul tău rupt în felul ăsta?!
- Toki, mica mea floare...
- Mi-am făcut griji tot timpul! -Ați fi putut fi devorați de lupi.
- Așa mi-aș fi putut alege un soț mai bun!
-Toki, lasă-mă să-mi trag răsuflarea. - Te rog!
- Toki! Du-te să-ți ții discuțiile casnice în altă parte.
- Ce ați spus? Să abandonați răniții în felul ăla!
- Ce specie de soldați sunteți! -De ce nu vă purtați bărbătește...
...și nu puneți viața voastră la schimb?
- Nu se putea face nimic.
- Iți mulțumesc. Soțul meu e un idiot, dar sunt bucuroasă că e sănătos...
-E o ușurare. Credeam că am făcut ceva rău că l-am adus înapoi.
- Hmmm, ai o voce frumoasă, pari un tânar chipeș. Lasă-mă să-ți văd fața.
- Gonza.
-Te rog, condu-l pe oaspetele nostru, vreau să-i mulțumesc mai târziu.
- Kouroku.
- Bine ai venit. -Îmi pare rău că te-am abandonat așa.
- Oh, te rog! Și-au meritat-o, doamna Eboshi!
- Toki, te rog iartă-mă și tu, sunt răspunzătoare, n-ar fi trebuit să se întâmple.
- Nu-i nimic, dacă nu erați acolo lupii îi mâncau pe toți...
...și acum trebuia să ne găsim toate alți soți!
- Căalătorule, odihnește-te, ne vedem deseară.
- Aaah, nu ești chipeș, ești foarte frumos!
- Hei, e nevoie de ceva muncă ca să punem în ordine tot ce e aici.
- Mâncați cu respect!
- Unde, unde?
- Persoana aceea, acolo jos?
- E chiar frumos, exact așa cum a spus Toki!
-E cu adevărat draguț! -Puțin cam tânăr.
- Asta nu te-a oprit niciodată până acum!
- Închideți-vă odată gura! - Nu vedeți că ne plângem morții?
- Dacă căutați bărbați arătoși, sunt câțiva chiar aici!!
- Beaaah! Am văzut vaci care arătau mai bine!
- Hei, călătorule! De ce nu vii cu noi?! Nu sta într-un loc împuțit ca ăsta!
- Ce? Ce ați spus? Mâncați-vă orezul pe care l-am adus acasă cu riscul vieții noastre!
- Ah! Și cine pune în funcțiune forja care fabrică metalul care permite cumpărarea orezului?
- Muncim la forjă toată noaptea!
- Aș vrea să mă opresc mai târziu, dacă nu e nici o problemă, și să văd locul unde munciți.
- Serios? Atunci te așteptăm!
- Trebuie să refacem machiajul!
- Îmi dau și cu ruj!
- Nu uita! Te așteptăm!
- Te rog, nu te simți dezgustată.
- Doamna Eboshi se poartă prea bine cu aceste femei.
- Da, dar am auzit că în privința sănătății, femeile sunt semnul unui sat înfloritor.
-În mod normal, nimeni nu ar accepta să lucreze la forjă!
- Dar doamna Eboshi primește toate femeile care au fost abandonate.
- Are inimă bună.
- Hei, ai scuipat mâncare peste tot!
- E cu adevarat o persoană impresionantă, nu-i pasa deloc de blesteme sau de ghinion!
- Sau de spirite.
- Povestea asta cu zeii munților nu e nimic față de ce s-a întâmplat când a venit Nagano!
- Nagano?
- Era un mistreț cu adevărat mare, șeful de prin părțile astea.
- Nimeni nu se putea apropia de munți.
- În ciuda unui munte plin de bogății, a răsărit chiar în fața noastră.
- L-am vazut cât era de urât, mai ales pentru că folosisem tot fierul din celelalte mine.
- Practic au fost uciși cu toții.
- Munca noastră e să dezvelim muntele de pădure și să tăiem copacii.
- Asta l-a facut pe zeul pădurii să se înfurie pe noi.
- Hei! Au început!
- Și apoi a apărut doamna Eboshi cu trupele de soldați cu puști.
-Tinere! Hei, e vreo problemă?
- Te doare mâna?
- Nu, mă gândeam doar la zeul-mistreț...
...durerea și suferința sa trebuie să fi fost îngrozitoare.
- Ashitaka, îmi cer scuze că te-am făcut să aștepți.
- Oțelul ăsta e bun.
- Suntem în întârziere pentru transportul de mâine.
- Ziceți la toți să ia o pauză. -Da, doamnă.
- Sunt unii care cred că sunteți de partea samurailor sau a Mononokeilor și nu au încredere în voi.
- Mulți încearcă să preia sub control Tararaba.
- Vă rog, puteți să-mi spuneți care e motivul călătoriei voastre?
- Ar trebui să-ti fie cunoscută piatra asta.
- E piatra care a lovit osul și a sfâșiat carnea zeului-mistreț, cauzând transformarea lui în monstru.
- M-am luptat cu el. Pentru asta am fost blestemat cu semnul ăsta pe mâna, care curând mă va ucide.
- De unde veniți? Plimbați un animal ciudat.
-Vin de foarte departe, dar nu pot să spun mai mult.
-Răspunde la întrebarea doamnei, altfel te fac bucăți imediat!
- Și ce plănuiești să faci, pentru ce ești aici, mai exact?
- Să văd cu ochii neincețoșați de ură.
- Să vezi cu ochii nețncețoșați?
- Înțeleg.
-Veniți! O să vă arat toate secretele mele.
- E înțelept Doamna Eboshi?
- Gonza! Te las să faci ce a mai rămas.
- Aceasta e grădina mea, de care se tem toți.
- Dacă vrei să cunoști secretul, atunci vino cu mine.
- Bună seara!
- De abia am terminat să ne construim unul.
- E încă puțin cam prea greu.
- O spuneți în timp ce îl țineți cu atâta ușurință...
- Dacă-l facem prea ușor, se desface în bucăți.
- Nu sunt singura care o sa-l folosească. Am intenția să-l dau și femeilor.
-Fărăd dubiu,asta va fi ceva de văzut!
- Aceasta e noua pușcă pe care oamenii mei au făcut-o.
-Cele pe care le-am adus aici sunt prea grele, și greu de folosit.
- Cu acestea, nu trebuie să ne fie frică nici de monștri, nici de samuraii îmbracați în armură!
- Ai grijă tinere, domna Eboshi vreă să conducă lumea!
- Îmi pare rău că v-am facut să munciți din greu. O să vă aduc la toți puțin sake, în curând.
- Ar fi bine!
- Nu vă e de ajuns că ați cucerit pădurea zeilor muntelui, facându-i să devină Tatarigami?
Vreți să risipiți altă teroare, furie, disperare, cu acești Ishibiya?
- Da eu am tras.
- Îmi pare rău că suferiți. Cu adevărat.
- Acel misteț neghiob ar fi trebuit să se razbune pe mine, nu pe tine.
- Brațul vostru drept parcă ar vrea să mă ucidă.
- Dacă blestemul meu s-ar duce atât de ușor, aș face-o, dar brațul meu nu s-ar limita numai la asta.
- Ar masacra pe toți cei care se află în încaperea asta?
- Doamna Eboshi, Bătrânul vrea să vă vorbească.
- Doamna Eboshi, nu trebuie să subestimați forța acestui tânăr.
- Tinere, și eu sunt blestemat.
- Vă înțeleg furia și disperarea foarte bine.
- Dacă le înțelegeți, vă rog să n-o ucideți.
- Sunteți singura care ne-a tratat ca pe niște ființe omenești normale.
- Sunteți singura căreia nu i-a fost frică de carnea noastră în putrefacție...
...si care ne-a spălat bandajele cu propriile sale mâini.
- Bătrâne...
- A trăi este extrem de dureros.
- Blestemată fie lumea, blestemați fie oamenii, și cu toate astea trebuie să continui să trăiești.
- Imi pare rău că vorbesc nedeslușit
- Se pare că au venit din nou.
- Când se lasă noaptea, ei se întorc aici ca să planteze puieți de copaci și să recucereasca pădurea.
- Ashitaka, rămâi aici să ne ajuți să omorâm spiritul pădurii?
- Aveți de gând să omorâți însăși inima pădurii ?
- Dacă zeii antici dispar, atunci nici Mononoke nu sunt altceva mai mult decât bestii.
- Odata ce lumina va pătrunde în pădure și lupii exterminați, această zonă va deveni cea mai bogată din lume.
- Si principesa Mononoke va deveni umană.
- Principesa Mononoke?
- Prințesa spiritelor lupilor, bestiilor, zeilor antici .
- Lupii i-au furat sufetul și ea traiește acum ca să mă omoare.
- Se zice că sângele de Shishigami poate vindeca orice.
- Cu el vreau să vindec leproșii, și poate că tot el conține și cheia pentru a vă vindeca de blestem.
- Doamna Eboshi Ce părere aveți de pușcă? E mai bună?
- Fina ca măteasea, perfectă pentru conducerea lumii.
- Dar tot atârnă un pic prea greu pentru fete.
- Oh!
- Priviți cine a venit!
- Bună seara, pot să împing și eu ?
- Ce? Cred că da!
- Scuzați-mă, pot să încerc și eu?
- Ați stat deasupra ceva timp, așa că lasați-l pe el.
- Când obosești, te schimb eu.
- Nu va dura mult.
- Ia uitați, iși aranjează kimonoul!
- Sunt impresionată, dar nu o sa reziști prea mult așa.
- E o munca cu adevarat grea.
- Da, într-adevăr. Cinci zile pe săptămână, toata ziua, până noaptea târziu.
- Viața voastră e grea aici.
- Da, dar în comparație cu viața pe care o aveam înainte, e mult mai bine. E adevărat!
- Sigur! Primim câtă mâncare vrem și bărbații nu ne mai hărțuiesc.
- Decât dacă vrem noi...
-Cum? Mâine pleci? -Ar trebui să rămâi...
și să muncești cu noi!
- Mulțumesc, dar trebuie să găsesc pe cineva în pădure.
- E aici!
-Vin lupii !!!
- E ea!
- Opriți-vă!
- Stai, nu vreau să mă lupt cu tine ! -Sunt un prieten.
- E pe acoperiș.
- Grabiți-vă. Se îndreaptă spre casa din sat!
- Mariîi trupele Ishibiya! N-o lăsați să scape!
- Nu vă abandonați pozițiile! Nu stați degeaba!
- Mi se pare că e pe acoperiș!
- Nu țipați! Continuați să împingeți făra să vă opriți!
- Orice s-ar întampla nu lăsați focul să se stingă!
- E singura? - Da. Nu poate scăpa, am reușit s-o încolțim.
- Știți că vrea să vă omoare de data asta!
- Mai vedem noi. Veniți!
- Mă auzi prințesă a bestiilor? Dacă pe mine mă vrei, aici sunt.
- Dacă vrei să te răzbuni pe noi pentru animalele pe care le-am ucis
... aici sunt doua femei pe care aș vrea să le cunoști.
-Și ele vor răzbunare, pentru soții lor, omorâți de lupii tăi.
- Arată-te, vrăjitoare, soțul meu e mort din cauza ta!
- Uite-o!
- Lăsați trecerea liberă, pregîtiți-vă de luptă!
- E o capcană! Nu! Așteptați !
- Prințesă a lupilor-zei, nu coborî acolo! Întoarce-te în pădure!
- Ascultă-mă ! Te rog! Nu-ți risipi viața!
- Să-l opresc?
- Lăsați-l în pace, să facă ce vrea.
- Cade! Am prins-o!
- Nu vă mișcați!
- Un lup al muntelui poate încă să muște chiar dacă nu i-a rămas decât capul.
- Ce?
- Trageți în punctul în care va cade.
- Foc!
- Nu vă mișcați!
- Trezește-te!
- Nu!
- Luați-o!
- N-o lăsați să scape!
- Omorâți-o!
- Domnule Gonza, vă e bine?
- Nu vă faceți griji pentru mine! Duceți-vă!
- Trădătoru-le! Ești spion pentru lupi, nu-i așa?
- Oprește-te!
- Dă-te la o parte!
- Ce crezi că faci, Ashitaka?!
- Iau viața acestei fete în mâinile mele.
- Sunt sigură că va fi o nevastă potrivită pentru tine.
- E ceva întunecat care infestează sufletele voastre. Și al ei.
- Priviți cu toții! Acesta este blestemul răzbunării și al urii...
care face carnea să se descompună și cheamă moartea!
- Nu mai hrăniți această furie și această ură!
- M-am plictisit de blestemul ăsta al tău Ashitaka!
- Trebuie să fiu eu cea care-ți va tăia brațul ăla?
- Doamna Eboshi!
-Cineva să-mi dea o mână!
- Nu vă faceți griji, este doar amețită iși va redobândi cunoștința.
- Eu plec și iau cu mine fata-lup!
- Aăteaptă! Nu te las să pleci după ce i-ai făcut doamnei Eboshi!
- Dacă te miști, trag!
- Kiyo, ce faci ?
- Cum de mai merge?
Ce face doamna Eboshi? -E bine.
- Cineva sa-mi aducă pușca! Adunați aici deasupra trupele lui Ishibiya!
- Nu pleacă de aici vii!
- Toki, vino aici!
- Ce s-a întâmplat?
- Domnule, nu pot să vă las să treceți.
- Cu atât mai puțin cu cât nu sunteți un locuitor al satului, nu pot să vă deschid poarta.
- Vă rog, întorceți-vă.
- Ne-ați salvat tovarășii, și nu vrem să vă rănim.
- Am intrat pe poarta asta azi dimineață, și acum voi pleca în același fel.
- Nu fiți nebun! E nevoie de zece oameni ca să deschidă poarta!
- Domnule, vă rog să vă opriți! O să muriți!
- S-a mișcat!
- Dați-vă la o parte!
- Lupii atacă!
- Stai!
- E bine ! Principesa voastră e în siguranță cu mine!
- Stați ! O voi aduce eu!
- Haide Yakkuru!
- Aveți mulțumirile mele !
- Succes straine!
- Așteptați!
- Lăsați-l ! E al meu!
- L-au împușcat. E pe moarte.
- De ce nu m-ai lăsat să o omor? Răspunde-mi înainte să mori!
- N-am vrut să te omor. De aia!
- Nu mi-e frică de moarte. Aș face orice să-i scot pe oameni din pădurea mea.
- De prima dată când te-am întâlnit...
- Și nu mi-e frică de tine! Ar trebui să te omor pentru că ai salvat-o.
- Femeia aceea este blestemată, și nimeni nu mă poate opri să o omor.
- Nu, trăiește...
- Ajunge! Nu te mai ascult!
- Ce frumoasă ești...
- Ce e, San? Vrei să-i zdobesc țeasta?
- Tribul maimuță.
- Ce căutați aici?
- Maimuțe? Cum îndrazniți să nerespectați clanul lupilor?
- Aceasta e pădurea noastră.
- Omul... dați-ni-l nouă!
- Dați-ne omul și plecați!
- Plecați voi, înainte ca colții mei să vă găsească!
- Nu plecăm.
- O să-l mâncăm pe om.
- Da, lăsați-ne să-l mâncăm pe străin.
- Sunteți nebuni? Ce s-a intâmplat cu voi?
- De când voi maimuțele mâncați oameni?
- Dacă mâncăm omul, îi luăm puterea și ii vom goni pe ceilalți oameni.
- Dă-ne omul, creatură!
- Terminați ! Știți că nu veți avea puterea omului, dacă il mâncați.
- Tot ce se va intâmpla, e ca vă veți transforma în altceva!
- Ceva chiar mai rău decât oamenii.
- Noi plantăm copaci. Oamenii omoară copacii.
- Pădurea nu se mai întoarce. Dacă îi ucidem pe oameni, salvăm pădurea.
- Nu vă pierdeți speranța, vom găsi o cale. Spiritul pădurii e cu noi.
- Continuați să plantați copaci, și într-o zi îi vom învinge!
- Spiritul pădurii nu luptă. O să murim cu toții.
- Fetei-lup nu-i pasă, ea este umană.
- Maimuțe insolente! O să vă zdrobesc capetele !!
- Oprește! Lasă-le în pace!
- Nu vă îngrijorați din cauza lor. Este în regulă...
- Voi doi mergeți înainte. Eu stau aici să mă ocup de om..
- Ce facem cu elanul?
- Daaaa, putem să-l mâncăm?
- Nu, nu puteți. Mergeți acasă!
- Vino aici! Nu te îngrijora, suntem prieteni.
- Nu-ți fie frică, nu-ți fac nimic. Am nevoie de tine să mă ajuți să-l car.
- Te rog!
- Ești deștept. Stii că e mai bine să nu vii aici sus.
- Miros de om!
- Poți să pleci unde vrei. Ești liber acum..
- Oh, in sfârșit. A iesit!
- Uite-l! Hai să vezi! Repede!
- Idiotule! E nocturnul.
- E motivul pentru care stăm aici în pieile astea împuțite de animale!
- Dar dacă privești către Shishigami o să orbești!
- Și voi vă considerați cei mai buni vânători ai împaratului?
- Avem o scrisoare cu aprobarea Împăratului pentru vânarea Shishigamilor.
- Legenda spune că înainte ca ziua să devină noapte...
...spiritul pădurii se transformă în Cel care umblă noaptea.
- Când răsare soarele se transformă înapoi.
- Priviți! Vedeți? Se transformă!
- Privește stăpâne Jiko!
- Ei? Ce e?
- Acolo jos.
- Uite, trebuie să fie cu sutele.
- Nu sunt mistreți din pădurea asta.
- Probabil călatoresc de luni ca să ajungă aici.
- E Okkoto din Jinsei!
- Nu se poate. Se spune că a murit acum o sută de ani.
-El e. N-am nici cel mai mic dubiu.
- Îi cunosc toți colții, și se pare că și-a adunat întreg tribul.
- Ai văzut?! Să plecăm de aici!
- Mișcați-vă lașilor! Săriți, săriți, repede!
- Rana a dispărut!
- Yakkuru.
- Semnul e încă acolo.
- În sfârșit te-ai trezit. Să-i mulțumești lui Yakkuru. A rămas lângă tine în tot acest timp.
- De unde știi că-l cheamă Yakkuru?
- El mi-a spus. Și mi-a povestit despre tine, despre satul tău, despre tribul tău, despre pădurea ta.
- Marele Spirit te-a readus la viață, vrea să trăiești.
- Am avut un vis ciudat. Un cerb auriu...
- Mănâncă asta.
- Mestecă.
- Am venit ca să ucidem oamenii și să salvam pădurea.
- Ce caută oamenii aici?
- Acum oamenii sunt peste tot. Întorceți-vă pe pământul vostru și omorâți oamenii de acolo dacă vreți.
- Fata e fiica mea.
- Noi îi vom ucide aici ca să salvăm pădurea asta.
- Ce caută celălalt om aici?
- A fost împușcat și Marele Spirit i-a vindecat rănile. Nu este dușmanul nostru.
- Spiritul Pădurii l-a salvat pe el ?!! Vreți să spuneți că a vindecat un om?!
- De ce nu l-a salvat pe Nagano?
- Poate nu e Shishigami, paznicul pădurii?!
- Marele Shishigami dă și curmă viața. Viața și moartea sunt numai ale lui.
- Ați uitat până și asta, voi, mistreții?
- Nu! Voi poate l-ați implorat pe marele spirit pentru viața lui .
- Dar nu v-ați rugat pentru Nagano, nu-i așa?
- Lui Nagano îi era frică de moarte, acum și eu port în piept un glonț otrăvit.
-Și eu port otravă umană în corpul meu.
- Imi privesc moartea venind, fară să dau înapoi.
- Mamă, te rog roagă-l pe Spiritul Pădurii să te salveze.
- San, am trăit destul.
- Curand Spiritul Pădurii mă va lăsa să mă odihnesc pentru totdeauna.
- Toți anii aceștia l-ai apărat, trebuie să te salveze.
- Nu ne păcalești. Nagano era frumos și puternic.
- Nu se temea de nimic!
- Probabil că voi lupii l-ați mâncat!
- Liniște! - Ce ai spus porc împuțit?!
- Zei ai pădurii, vă rog, ascultați-mă!
- Nagano a murit departe de aici, și eu sunt cel care l-a ucis.
- Devenise un fel de demon, și într-o zi mi-a atacat satul.
- Dacă vreți dovezi, uitați-vă la mâna mea, unde m-a atins.
- Am ajuns aici cu speranța că Shishigami mă poate vindeca de acest blestem.
- Shishigami m-a vindecat de răni, semnul a rămas.
- Intâi imi va sfâșia sufletul, apoi mă va omorî.
- E Okkoto. În sfârșit cineva care poate să înțeleagă.
- Așteaptă, Lord Okkoto!
- Te rog, nu trebuie să-l mănânci !
- Ah. Esti fata om a lui Moro, nu-i așa? Am auzit vorbindu-se de tine.
- Sunteți orb!
- Dă-te la o parte. Nu-l mănânc.
- E în regulă. Lord Okkoto, ceea ce am spus despre moartea lui Nagano este adevărat.
- Te cred și iți mulțumesc, tinere.
- Sunt trist și rușinat că din tribul nostru și-a făcut apariția un astfel de demon.
- Preaputernice Lord este vreo cale prin care sa îndpartez blestemul lui Nagano din mine?
- Pleacă din pădurea asta. Data viitoare când te mai întâlnesc, va trebui să te ucid.
- Okkoto, nu puteți să câștigați împotriva oamenilor, armele lor vă vor distruge pe toti.
- Moro, privește la tribul meu. Creștem mici și proști.
- Dacă se continuă așa...
...vor începe să ne vâneze ca pe carne.
- Dacă riști totul într-o ultimă luptă, este exact ceea ce oamenii vor.
- Nu m-am gândit să cer ajutorul tribului lupilor.
- Chiar dacă am fi distruși complet, va fi o luptă pe care oamenii nu o vor uita.
- Marele Spirit!
- Țineți-vă boii grupați! Grăbiți-vă!
- Nu trageți încă! Atrageți-i mai aproape!
- Foc!
-Auuu! Brațul meeeu!
- Reîncărcați ! Foc!
- Atacați !
- Pregătiți-vă.
- Se pare că cineva trebuie să facă pe pacificatorul.
- Ia pușcașii, și ascundeți-vă după culme.
- Da domnule!
- Să mergem! -Stați acolo pâna trimit după voi.
- Haide, mânați boii. Trebuie să ajungem la Orașul de Fier.
- Uite-i! Vin pe lângă trecătoare.
- Vânătorii sunt gata domnule. - Bravo.
- Mergeți și spuneți-le că peste puțin o să ne mișcăm.
- Da domnule!
- Salutare Jiko.
- Împăratul imi suflă în ceafă, și tu ești ocupată jucându-te de-a războiul cu Lord Asano.
- Și tu nu ai nici o legătură cu prezența lui Lord Asano aici, nu-i așa?
- Sigur că nu, ce te-a făcut să te gândești la asta?
- Ar face pace daca i-aș da jumătate din fierul meu.
- Chiar așa? E un lacom nu-i așa?
- Dar de asemenea orice ar fi nu trebuie să-i dăm fierul.
- Ascultă-mă. Se dă adunarea pentru bătalie.
- Știi ce înseamnă asta. Mi-ai promis ceva.
- Dupa ce voi avea capul Spiritului Pădurii, mă voi întoarce și ne vom ocupa de Lord Asano împreuna.
- Doamna Eboshi aveți grijă! Se apropie niște călăreți. Grăbiți-vă! Înăuntru!
- Vorbeam de lup... Un mesager de la Lord Asano.
- Avem musafiri! Tratați-i cu respect doamnelor! -Da, doamnă.
- Bine te-ai întors!
- Hei! Nu-l întâmpinați?
- Eboshi din Tataraba! Vă aduc un mesaj de la Lord Asano.
- Ai luptat cu talent și vitejie, acum deschide porțile ca să vorbim cu tine.
- Daca aveți ceva de spus, spuneți de acolo!
- Doamna Eboshi a luat muntele ăsta de la zei, lupi și bestii!
- Acum că e valoros, îl vreți.
- Nu-l veți avea!
- Voi femeilor, ar trebui să învățați ce e respectul!
- Respect, ce e aia?
- Noi nu am fost respectate din ziua în care ne-am născut!
- Dacă vreți din fierul nostru, uite-l că vine, chiar către voi!
- Sunt grozave! Se vor lupata cu Zeii Pădurii sau samuraii, nu contează pentru ele.
- Asta arată adevărata ta latură combativă.
- Impresionant, pentru o bucată de hârtie.
- Trebuie să avem ce-i mai bun în jurul nostru..
- Nu uita draga mea Doamnă, suntem după un Zeu, nu doar după o bestie.
- Fetelor, veniți aici.
- Da, doamna Eboshi?
-Aveți idee de unde provine documentul ăsta?
- E de la împarat.
-Împărat? - Cine e împăratul?
- Se presupune că e ceva important? - Serios, cine e? Ar trebui să-l cunoaștem?
- Da, chiar sunt grozave.
- Puteți pleca. Mulțumesc.
- Cu fiecare zi cu care tăiem copaci si săpăm după fier, pădurea și creaturile pădurii devin mai slabe.
- În felul acesta vor fi mai puține victime.
- Ascultă! Îmi ești datoare și am venit să te achiți.
- Când ai avut nevoie de pușcași, ți-am trimis. Și făra ei pierzi Orașul de Fier.
- Oh, îmi pare rău. A sunat ca o amenințare?
- Nu-mi spune că pâna și Împăratul crede în legenda potrivit căreia, capul lui Shishigami îți conferă tinerețe veșnică?
- Nu știu ce crede împaratul, eu sunt doar un biet călugăr...
...și nici nu vreau să știu.
- Îmi voi ține promisiunea.
- Oricum am mai luptat cu mistreții, și sunt mai ușor de ucis când vine Moro cu lupii.
- Și deci poți să liniștești persoanele alea cu aspect suspect ascunse în spatele culmilor, Jiko.
- Deci am fost desconspirat.
- A, da, încă ceva
- Întâmplător, în ultimul timp a trecut prin satul tău un străin?
- Un tânar ce călărea un elan mare roșu?
- A trecut. A plecat.
- O adunătură de urâți.
- Oamenii aștia nu sunt vânători obișnuiți. Sunt asasini. -Asasini?
- Vă rugăm, lăsați-ne să vă ajutăm!
- Nu ne putem încrede în străini!
- Dacă se întâmplă ceva suntem blocate aici, nu putem face nimic!
- Ați spus că oricum tragem mai bine ca bărbații.
- Tocmai de aceea vreau să rămâneți aici in Orașul de Fier.
- Mă tem mai mult de oameni decât de Zeii Pădurii.
- După ce moare Spiritul Pădurii, nu știm ce se va întâmpla.
- Va fi Jiko satisfacut cu capul lui sau va vrea și minele de fier?
- Puscașii lui Jiko se pot întoarce împotriva noastră. Dacă se întamplă asta am nevoie sa fiți aici toate sa luptati impotriva lor.
- Nu putem conta pe bărbați.
- Nu vă faceți griji pentru doamna Eboshi. Eu, Gonza, o voi proteja cu prețul vieții mele.
- De asta ne e frică. - Ce!?
- Chiar dacă erai femeie, tot idiot rămâneai.
- Știi că poți oricând să sari, băiete.
- Să se termine tot...
- Imediat ce iți vei reveni, semnul se va extinde, te va distruge
- Simt de parcă ca am dormit cu săptămânile.
- Am visat că soarele era lângă mine, mă îngrijea.
- Speram să plângi în somn. Atunci iți rupeam capul ca să taci.
- Este o pădure frumoasă.
- Okkoto și mistreții s-a mișcat deja?
- Da, mistreții sunt pe drum, copacii strigă de durere în timp ce mor.
-Dar tu nu-i poți auzi.
-Eu șed aici, cu trupul meu muribund ca să ascult strigătul disperat al pădurii...
visând la momentul în care să-mi pot înfige colții în țeasta femeii.
- Moro, de ce nu există un mod în care pădurea și oamenii să poată conviețui fără conflicte?
- De ce nu putem opri această luptă acum?
- Oamenii se adună pentru lupta finală.
- Flăcările armelor ne vor arde pe toți.
- Ce te gândești să faci din San? - Care e planul tău? Să moară cu tine?
- Tipic. Egoist. Gândești ca un om.
- San e fiica mea, una din tribul lupilor. Când pădurea va muri, va muri si ea împreună cu noi.
- Trebuie sa o eliberezi. Nu este lup, este om.
- Liniște, tinere!
- Cum îndrăznești să-i vorbești așa unui Zeu?
- Am prins o pereche de oameni în pădurea mea. Și-au aruncat copilul la picioarele mele în timp ce fugeau.
- În loc să o mănânc, am crescut-o ca pe copilul meu.
- Acum biata mea urâtă, frumoasă fiică nu este nici om, nici lup.
- Cum poți s-o ajuți?
- Nu știu, dar știu că putem găsi o cale să trăim.
- În ce mod puteți trăi împreună? Luptând cu oamenii, cu San de partea ta?
- Nu! Asta ar mări numai ura si durerea.
- Tinere, nu poți să faci nimic.
- Curând semnul demonului, se va întinde și te va ucide.
- Pleacă de aici, la răsăritul soarelui.
- Dacă te întorci, te omor.
- Te simți bine?
- Da. E datorită ție și lui Shishigami.
- Așa e.
- Yakkuru! Îmi pare rău că ți-ai făcut griji!
- Se pare că picioarele mele sunt încă slăbite!
- E totul prea liniștit. Au dispărut toți Kodama?
- În aer se simte mirosul Orașului de Fier. Suntem aproape.
- Mulțumesc pentru călăuzire! Vreau să vă cer o favoare.
-Vă rog, dați-i asta lui San din partea mea.
- Să mergem.
- Ce miros teribil. Îmi ard ochii!
- Asta vor. Încearcă să ne inducă în eroare simțul mirosului.
- Femeia aceea blestemată, din nou!
- Știe că suntem aici...
- E o capcană. Și încă una stupidă.
-O capcană?
- Încearcă să scoată mistreții din pădure.
-Nu!!
- Oamenii plănuiesc ceva.
- Trebuie să avertizăm mistreții! Încă mai e timp să-i oprim. Altfel vor fi omorâți.
- Okkoto e prea încăpățânat. Nu o să asculte.
- Nici unul dintre ei nu va asculta. Poate chiar știu că e o capcană.
- Mistreții sunt o rasă mândră. Ultimul rămas în viață va ataca în continuare orbește.
- De ce darâmă copacii ?
- Să-i înfurie. Ceea ce-i face proști.
- Mamă, trebuie să plec.
- Okkoto e orb, trebuie să fiu eu ochii lui.
- Înțelegi?
- Fă ce trebuie.
-Știi, tânărul acela vroia sa-și împartă viața cu tine.
- Îl urăsc. Îi urăsc pe toți oamenii!
- De la Ashitaka. Pentru mine?
- Frumos...
- Voi mergeți cu San.
Eu trebuie să merg la Spiritul Pădurii. - Da. Să mergem.
- Tribul lui Moro va lupta de partea voastră! Unde este Lord Okkoto?
- Succes prieteni!
- Vine de la Orașul de Fier!
- Să ne mișcăm!
- Stai! - Cine e acolo?
- Iarăși samuraii!
- Am spus să stai!
- La o parte din drum!
- Ce Dumnezeu a fost asta?
- Nu mai risipiți săgețile. Le respinge.
- E un om mort, oricum.
- Nu mai trageți. -Nu mai trageți.
- Toki, hai să vezi! - Nu se poate!
- E Ashitaka! - Deci nu e o fantmă!
- Ashitakaaaa!
- Toki?
- Sunteți bine cu toții?
- După cum vezi!
- Samuraii lui Lord Asano au încercat o ambuscadă în timp ce bărbații au plecat!
- Dar le-am arătat noi. - Sunt morți. - Unde e doamna Eboshi?
- A adus toți bărbații sănătoși ca să omoare Spiritul Pădurii.
- Suntem prinse aici. Nici măcar nu-i putem trimite mesaj D-nei Eboshi.
- Spiritul Pădurii! Deci asta explică exploziile...
- Domnule! V-am păstrat arcul și săgețile!
- De ce n-ai adus ceva mai folositor, ca un Ishibiya?
Dar...
- Ești nefolositor.
- Mulțumesc, Kouroku!
- Încerc să aduc niște ajutoare. - Credeți că puteți să rezistați?
-Nu-ți face probleme, o să vărsăm oțelul peste ei!
- S-o aduci înapoi pe Lady Eboshi.
- Și nu întârzia prea mult.
- La naiba, l-am ratat!
- Vin cu bărcile peste râu!
- Grabiți-vă să ajungeți la doamna Eboshi! O să-i rețin cât de mult pot.
- Mă voi întoarce! Promit!
- Te așteptăm.
-Prindeți-l. Opriți-l !
- Încearcă să ne taie calea! Aleargă Yakkuru!
- Voi doi, mergeți pe acolo!
- Miros de carne arsă de animale.
- Yakkuru!
- Rămâneți acolo!
- Lasă-mă să-ti văd rana...
- Va trebui să rămâi aici. Așteaptă-mă! O să ma întorc dupa tine.
- Ți-am spus să altepți!
- Aproape am ajuns, prietene.
- Cine-i acolo?
- Ordinele mele sunt să nu intre nimeni aici!
- Bine, dar tocmai am venit din Orașul de Fier. Am un mesaj pentru doamna Eboshi. Spune-mi unde o pot găsi.
- Doamna Eboshi nu e aici. Dă-mi mie mesajul și voi avea grijă să-l primească.
- Trebuie să vorbesc cu ea. Unde este ?
- Chiar tu ești? Ești încă în viață?
- Se pare că tu bătrâne ai avut probleme mai mari ca mine.
- Toata ziua ne-am îngropat prietenii.
- Oribil. - Oribil.
- Orașul de Fier e asediat.
- Ce? - Ce?
- Femeiele și leproșii se retrag spre zidul interior. Nu avem mult timp.
- Blestematul Lord Asano! - Probabil că abia a așteptat să ieșim din Orașul de Fier.
- Trebuie s-o găsesc pe Doamna Eboshi!
- S-a dus în pădure să-l ucidă pe Spiritul Pădurii.
- Cineva trebuie s-o oprească. Chemați-o înapoi!
- Dacă ai terminat de vorbit, poți să pleci!
- Voi restul, înapoi la săpat!
- Stai! Și cum rămâne cu Orașul de Fier? - Așa este. Este casa noastră!
- Ce se așteaptă să facem? Să abandonăm Orașul de Fier?
- Ai auzit ce-a zis băiatul! N-avem timp de pierdut.
- Trimite un mesaj D-nei Eboshi!
- Pădurea e mare și deasă, sunt sanșe prea mici s-o găsim!
-Trimite un vânător! Ei la ce folosesc?
- Doamna Eboshi e folosită de Jiko.
- Spune-mi! Când ați luptat cu mistreții, erau și lupi cu ei?
- Ați văzut-o pe San, fata-lup?
- N-am idee. Au apărut așa, într-un nor negru...
- Era acolo. Am văzut-o. Eram chiar în prima line.
- Am văzut tot, tot.
- Ce s-a întâmplat?
- Nu mai știu. S-a întâmplat atât de repede! Afost un coșmar!
- Trupele lui Jiko ne-au pus în față ca momeală să atragă mistreții.
- Nu ne-au spus de minele de sub picioare...
...în timp ce grenadele veneau pe deasupra.
- Unde e? Unde e San?
- Calmează-te. Încerc să te scot.
- E un lup aici! Hei! Grăbiți-vă!
- Stăpâne. Ce faceți?
- Ce se întâmplă? - Nu!!
- Ce crezi că faci?
- Trebuie s-o găsesc pe Lady Eboshi. Acest lup mă va ajuta s-o găsesc.
- Ești de partea lor, nu-i așa băiete?
- Dați-vă la o parte!
- Ce e mai important pentru voi toți capul Spiritului Pădurii sau să vă salvați orașul?!
- Săgețile sunt otrăvite!
- Ajunge!
- Hai să ridicăm chestia asta. Cu toții.
- Aveți grijă !!
- După ce terminați aici, ascundeți-vă lângă lac până ajungem acolo. - Da!
- Ai grijă, pușcașii care sunt cu D-na sunt ai lui Jiko.
- Poftim, ține astea, cât sunt plecat nu-mi sunt de nici un folos.
- Tu mergi cu ei Yakkuru.
- Aveți grijă de el!
- Găsește-o pe San! Și Eboshi va fi acolo!
- Hai, miscați-vă! Drept înainte! Azi o să terminăm cu asta!
- Domnule. - Da?
- I-ai văzut?
- Okkoto e rănit grav, dar el și fata-lup se îndreaptă spre locul Spiritului Pădurii.
- Deci o să-i ceara ajutorul, nu-i așa?
- Ține-te după ei, dar ai grijă să nu te vadă, altfel Spitiul Pădurii se va speria.
- Da domnule, am ințeles.
- Avea sânge de mistreț pe față, nu-i așa?
- Da, un secret vechi, ca să nu miroasă a om.
- Aproape am ajuns la lacul Spiritului Pădurii, încă puțin, hai.
- Ce-a fost asta?
- Lord Okkoto, ceva e în neregulă, trebuie să înaintăm.
- Este ceva acolo.
- Ce e? - Este atâta sânge în aer că nu pot să miros!
-Trebuia să știu că tu ești.
- Tu ai făcut asta. Din cauza ta pădurea va muri.
- Greșești. Toți am luptat ca să o salvăm. Așa ne mulțumești?
- Tu ai adus lucruri rele. - Ceva ce nu e nici om, nici bestie!
- Cum adică nici om, nici bestie?
-Sosesc! -Este sfârșitul pentru noi.
- Războinici!
- S-au întors. Războinicii mei s-au întors înapoi la mine de pe Tarâmul Morții!
- Înainte rzboinicii mei! - Ascultă! -Înainte spre lacul Spiritului Pădurii!
- Nu. Așteaptă!
- Nu Lord Okkoto, calmati-vă! Războinicii tăi nu s-au întors.
- Aceia sunt oameni care poartă pieile războinicilor tăi, ca să se ascundă.
- E un truc!
- Nu înțelegi?
- E un truc al oamenilor, ca să-i conduci la Spiritul Pădurii!
- Arată-te Spirit al Pădurii!
- Dacă tu ești întradevăr stăpânul aici, dă-le războinicilor mei puterea să-i învingă pe oameni.
- Apoi fii victorios!
-Lord Okkoto, vă rog, trebuie să mă ascultați !
- San, ne-au înconjurat, Okkoto e distrus. Lasă-l!
- Nu, nu-l las să fie rănit de oameni, să pățească ce a pățit Nagano.
- Spunei mamei că oamenii plănuiesc o capcană pentru Spiritul Pădurii.
- Știe ea ce are de făcut!
- Trebuie să te grăbești, altfel e sfârșitul pentru noi toți.
- Hai, du-te acum!
- Rămâneți pe loc sau muriți!
- Și atunci întreaga pădure va vedea ce sunteți.
- Ashitaka?
- Înapoi!!
- Ard, flăcările cresc în mine.
- Trebuie să te lupți, altfel vei deveni demon.
- Mare Okkoto! Aaah!
- Ce e?
- Este San?
- E in pericol! -Să mergem!
- Foc!
- Nuuuu!
- Nu! Nu vreau să devin un demon! -Te rog Lord Okkoto!
- Ești prea lent. Urcă-te!
- Un lup!
- Eboshi!
- La naiba! Du-te tu înainte!
- Eboshi! Ascultați-mă!
- Opriți focul!
- Ce vrei?
- Samuraii lui Lord Asano au atacat Orașul de Fier! Femeile sunt depășite numeric, nu mai rezistă mult!
- Lasă-l pe Spiritul Pădurii, oamenii tăi se întorc în Orașul de Fier, unde au nevoie de tine să-i conduci!
- Ce dovezi ai că nu mă minți?
- Să mint? Nu fii ridicolă ! Ce motive aș avea să te mint?
- Îmi spui să nu-l ucid pe Spiritul Pădurii și în schimb să-i ucid pe samurai?
- Nu! Ceea ce vreau eu, este ca oamenii și pădurea să conviețuiască în pace!
- Dar de partea cui e până la urmă?
- N-ar trebui să ne întoarcem?
- Femeile sunt pe cont propriu acum. Am făcut ce am putut pentru ele. Își pot purta de grijă singure.
- Uite lacul depre care a zis Kourukku .
- E momentul adevărului băieți, fiți atenți!
- De ce nu vă descotorosiți de ea pur și șimplu, acum?
- Când vrei să omori un zeu, lasă pe altcineva să-ți facă treaba murdară.
- Moro, ce s-a întâmplat cu tine?
- San!
- Sunt eu, Ashitaka.
- Saaaan!
- Ashitaaaka!
- Okkoto...
... transformat în demon.
- Pleacă băiete!
- Daca începeți lupta aici, Spiritul Pădurii nu se va arăta.
- Lord Okkoto, vă rog, calmati-vă!
- Mare Okkoto, vă rog, dați-mi fata! Vă rog, dați-i drumu!
- San, ești acolo? Sunt eu, Ashitaka!
- Saaaan!
- Omorâți-l!
- Saaan!
- San!
- Ashitaka!
- Saaaan!
- Ashitakaaaa!
- Și eu care-mi păstram ultimele forțe să-i retez capul demonului, dar trebuie s-o salvez pe San.
- Alcatuiți o linie defensivă!
- Nu-l atingeți!
- Nu mai este un zeu.
- Nici măcar nu mai poți vorbi, nu-i așa?
- V-ați comportat bine. Retrageți-vă, și luați răniții de aici. Duceti-vă.
- O Doamne, ce spectacol!
- El e!
- Dă-mi fata înapoi, demonule!
- Ashitaka...
- Poți s-o salvezi pe San?
- Spiritul Pădurii...
- Eboshi, nu trageți!
- Eboshi, inamicul vostru nu e spiritul pădurii!
- Am crezut că ar fi trebuit să-l omoare!
- E un zeu, trebuie mai mult de un foc.
- San!
- Nu trebuie să mori!
- Nu pricep, marele Spirit al Pădurii le-a luat viața?!
- Oh nu, începe să se transforme!
- Voi toți, priviți cu atenție.
- O să vă arăt cum se ucide un zeu.
- Un zeu al vieții și al morții.
- Trucul este să nu te temi de el.
- Oprește-te!
- Eboshi!
- Vei muri!
- A făcut-o! Repede, du-te și ia capul!
- Repede Jiko, adu cutia pentru cap!
- Toți cărăușii au fost uciși. Curaj, grăbiți-vă!
- Aveți grijă să nu atingeți trupul Spiritului! Vă va lua viața!
- Poftim! Capul pe care ți-l făgăduisem.
- Ai grijă!
- Doamna Eboshi!
- Ți-am spus eu, capul lui Moro încă poate să muște!
- Grăbiți-vă! Să plecăm de aici! Repede!
- Repede, aruncă-te în apă! - Dar nu știu sa înot!
- E suficient să pășești pe fund!
- Dă-mi-o mie! Îi tai gâtul!
- Moro deja s-a răzbunat pe ea.
- Doamna Eboshi!
- Ajută-mă!
- N-am nevoie de ajutorul tău...
- I-am promis lui Toki că o să vă duc înapoi în orașul de fier.
- Iși caută capul. Nu putem rămâne aici.
- San!
- Trebuie să ne ajuți!
- Nu! Ești de partea lor, întotdeauna ai fost!
- Ia blestemata de femeie și pleacă!
- San... - Niciodată! Vă urăsc pe toți oamenii!
- Da sunt ființă umană, San...la fel și tu.
- Termină! Sunt un lup, pricepi ?
- San... - Nu te apropia.
- Îmi pare rău, am încercat să-i opresc.
- Ăsta e sfârșitul. Totul s-a terminat. Pădurea e pe moarte.
- Nimic nu s-a terminat. Noi suntem înca în viata. Ajută-mă să ieșim de aici.
- Fugiti!
- Capul se mișcă!
- Îl trag de aici!
- Poftim, n-ar mai trebui să se blocheze.
- Mulțumesc.
- S-a liniștit totul...
- Asano așteaptă zorii.
- Mă întreb dacă tânarul acela a reușit s-o găsească pe doamna Eboshi...
- Nu-ți face griji, a găsit-o. Trebuie să apara de după culme în orice moment.
- Oh , mare belea! Nu mă întreba de ce îl iubesc. Hei Kourouku!
- Lasă-l sa doarmă. Cât mai poate.
- Ce e? - Nu știu, da nu-mi place.
- E Cel care umblă noaptea!
- Toată lumea. rămâneți la posturi!
- Toki, vine direct spre noi! - Fugiți, trebuie să plecăm!
- Nu, i-am promis doamnei Eboshi că apărăm Orașul de Fier.
- Priviți acolo! S-a întors.
- Ieșiți cu toții. I-a fost tăiat capul Marelui Spirit, și îl vrea înapoi.
- Dacă vă atinge lucrul ăsta negru, veți muri!
- Fugiți spre lac, apa îl va încetini!
- Eboshi și bărbații sunt de cealaltă parte, și se îndreaptă spre partea asta!
- Merg să încerc să îi găsesc capul înainte să ne omoare pe toți!
- Grăbiți-vă!
- E prea rapid! - Vine încoace!
- Ce facem? - O să ne omoare pe toți.
- Ajunge!
- Aduceți-i pe toți la lac și fiți calmi!
- Cărați bolnavii și răniții !
- Nu, nu în partea aia! Stați!
- Oh, sala mare...
- Suntem terminați. Dacă arde forja, e sfîrșitul Orașului de Fier!
- Încă suntem in viata, ne descurcăm cumva. Să mergem.
- Uite-i, acolo!
- Duceți-vă!
- Opriți-vă!
- Oh, trăiți amândoi! Ce drăguț!
- Vreau să-i dau înapoi creaturii. Lasă cutia jos si du-te de aici!
- Să-i dai capul înapoi acum? Hai băiete nu fii prost.
- Acum când trebuie să răsară soarele? Privește e un zeu al morții făra cap.
- Când razele soarelui îl vor lovi, se va dizolva în neant ca un vis urât.
- Domnule, se apropie, trebuie să plecăm de aici!
- Uite ce e, toată lumea vrea totul, așa e lumea, dar eu s-ar putea chiar sa primesc asta.
- Nu mă forța să te omor...
- Sună așa de simplu...
- Ar trebui să te relaxezi.
- Fugiți!
- Ashitakaaaa!
- Am prins-o! Oh!
- Totul e... uh, sub... control! Uh!
- E de rău!
- Suntem înconjurați!
- Hai soare! Răsari!
- Deschide cutia!
- Nu înțelegi? E deja prea târziu!
- De ce te obosești să vorbești cu el?
- Mâini umane trebuie să-l înapoieze!
- Să nu spui că nu te-am prevenit!
- Spirit al Pădurii, vă înapoiem capul. Luați-l și dați pace!
- Ei bine, îmi dă ceva fiori.
- Cred că s-a terminat.
- Privește! Sunt bărbații!
- Bărbații! -S-au întors bărbații
- Nu credeam că o să-mi mai văd casa din nou.
- Doamna Eboshi! Toate bune?
- Nu o atingeți, e rănita!
- Priviți ! Cade pe Orașul de Fier!
- Să nu cădeți!
- Ah! Nu știam că Spiritul Pădurii face să crească florile.
- San, San, privește!
- Chiar dacă au înverzit copacii, nu va mai fi pădurea lui.
- Marele Spirit al Pădurii e mort acum.
- Nu va muri niciodată. El este viața și moartea în acelasi timp.
- El este aici chiar acum, încercând să ne spună ceva. Că este timpul pentru amândoi să trăim.
- Ashitaka, însemni atât de mult pentru mine, dar nu pot să-i iert pe oameni pentru ce au făcut.
- Înțeleg. Tu o să trăiești în pădure și eu o să mă duc să ajut la reconstrucția Orașului de Fier.
- O să fiu mereu prin preajmă...
- Yakkuru și cu mine o să venim să te vizităm. Bine?
- Pot să spun că un lup și tânărul acela nebun ne-a salvat pe toți.
- Ashitaka. Poate cineva să-l găsească ? Vreau să-i mulțumesc.
- Voi toți, o luăm de la început. De data asta vom construi un oraș mai bun.
- Ei bine, eu mă dau bătut. Nu poți învinge împotriva proștilor!